Du undrar nog vad jag gör här i lådan.
Det gör jag med. Detta ingick inte i planen.
Det började helt annorlunda. Jag sökte efter andra som vi.
Vi gömde oss i London efter det som hände hemma. Och vår tid var snart ute.
Jag letade efter hjälp ute på Englands landsbygd, utan att veta om den fanns.
Jag var mitt i ingenstans när problemen började.
Hjälper du mig?
Hallå? Är det nån där?
Vem är där ute?
Visa dig! Nu!
- Låt oss vara... - Annars, vadå?
- Ut med språket, för i helvete! - Vi gör vad ni vill.
- Gör oss inte illa, snälla. - Vi vill bara se på showen.
- Nu vill vi se fortsättningen. - Vi förstår inte.
- Den satt bra. - Ta av er kläderna!
Vill du ha lite hjälp?
- Kom igen! - Hon väntar på dig.
- Hon behöver lite hjälp. - Knulla inte med jeansen på.
- Hoppa på nu. - Kom igen nu.
Det är vad man får när man har på sig röd-vitt.
Det är Manchesters färger.
Det var inget bra välkomnande till England. Jag var vilse och hungrig.
Då hittade jag marknaden.
Vi flydde från en incident ett par veckor tidigare-
-och försöker hålla oss undan polisen.
Men jag går händelserna i förväg. Jag tar det enkelt just nu.
Jag sändes ut för att finna hjälp. Fråga efter ett visst namn nära Ludlow.
Hej. Vad vill du ha?
Jag letar efter nån, kan du hjälpa mig?
- Du är amerikan. - Känner du nån vid namn Manderson?
Det gör jag inte. Är det en avlägsen släkting?
Nånting ditåt.
- Känner du nån Manderson? - Vem?
Jag kan fråga min man när han strax är tillbaka. Han känner alla.
- Jag tar en öl. - Sätt dig. Servitrisen kommer med den.
Var så god.
Strunta i dem. De menar inget illa. Särskilt inte min mamma.
- Vi ser inte många främlingar här. - Din mammas ställe?
Mammas och pappas. Det är han där bakom.
- Är du på semester? - Ja. Har litet bilproblem just nu.
Jag är en jävel på GTA, så behöver du hjälp att kapa en bil är jag din tjej.
- Jag ska komma ihåg det. - Jag heter Riley.
Vill du ha nåt mer? En drink? En bil? Säg bara till då.
- Tack. Men jag ska nog gå. - Så synd.
- Läget, mamma? - Dags att sluta redan, konstapeln?
En timme hit eller dit.
- Jag förlåter mig själv den här gången. - Och alla dagar sen du började.
- Det vanliga? - Ja.
- Hur mår du, pappa? - Klagar inte, konstapeln.
Var är din vackra dotter?
- God kväll, Riley. - God kväll, konstapeln.
- Huset bjuder. - Tack, men jag måste gå.
- Vem är din nye vän, Riley? - På semester, men med bilproblem.
- Känner jag dig, kompis? - Det tror jag inte.
Nej.
Jag svär att jag sett dig förr.
- Varför är du här? - Han är här på semester.
Lämna grabben ifred, James, han är bara på genomresa.
- Har du familj här omkring? - Jag sa att du inte känner mig.
- Inte det? - Jag ska gå nu.
Kan jag få se ditt pass?
Lägg av, James. Du är frivillig polis. Varför vill du se killens pass?
- Du imponerar inte. - Sköt dig själv! Det gäller er alla!
De har alltid samma min.
Fattar inte vad som sker innan det är för sent.
Som jag sa, det ingick inte i planen.
Jag vill inte skada nån mer.
Bakom baren. Sätt fart!
Inte du.
Vi har inte mycket pengar.
- Jag vill inte ha era pengar. - Vad vill du ha då?
Lås dörrarna.
Paris, Frankrike.
- God dag. - Hallå?
Vem talar jag med?
Är Wendell...
Ringde det? Svårt att höra där nere.
- Dags för min medicin. - Åh... din medicin?
De två utklädda är min bror och syster. Tvillingarna.
Jag vet. Mer om dem senare.
Ja, raring. Här kommer din absint.
- Ja! - Wendell?
- Det är Francis. - Frannie!
Jag har problem här. Jag kommer till er.
- Kommer du till Frankrike? - Jag har inte tid att prata nu.
Vet inte när jag kan ringa igen. Kan du vänta tills jag hör av mig?
Vi ses... snart.
Mindre prat, mer lek.
Slut på leken, raring.
- Vad händer här inne? - Vill du komma in?
Har ni en bil?
- Säg att det är stängt. - De är mina bröder. De går inte.
- Vad gör ni går inne? Öppna dörren! - Öppna dörren.
- Öppna! Kom igen! - Sakta.
Vad fan? Varför är puben stängd mitt på dagen?
- Kolla in. - Pojkar.
- Sitt ner. - Vem fan är du?
Sitt ner!
Naturligtvis.
Ta tejpen där.
- Vi sticker om ett ögonblick. - Du ska bara dra med vår lillasyster?
- Det är planen. - Du har tänkt till. Jag och min bror...
Oj då. Hur uppför jag mig?
Jag heter Ian. Det här är min bror Cole.
Du har visst träffat resten av familjen.
Nu går vi.
- Du borde använt mer tejp. - Var försiktiga.
Eller du kanske borde vara försiktig.
Vi borde nog ta en tillbakablick. Det var inte så jag hamnade härinne.
Vi kanske skulle börja från början.
Mojaveöknen, Kalifornien.
Som allt i mitt liv börjar det med familjen.
Mina bröder, min syster och jag, flyttade runt och sökte efter ett hem.
Nånstans att höra hemma.
Det var nära ibland, men det är nåt du nog inte vet om oss. Vi har en sjukdom.
En sjukdom vi inte kan springa ifrån.
Ibland känns det som det är den som håller ihop oss.
Den, och familjeblodet.
När våra föräldrar dog fick vi klara oss själva. Vi och vår förbannelse.
Vår börda.
Det kan vara en väldigt ensam tillvaro även om vi har varandra.
Francis, betalar du killen?
David är min äldsta bror. Han var mycket stelare innan Hawaiiskjortorna.
Han har alltid känt sig ansvarig för våra liv.
Hur är läget? Jag vill ha en ask tändstickor.
- Och resten på pump två. - Ska bli.
- Är du klar? - Vilket ställe. Black Life Magazine?
- Har inte sett den sen nittiotalet. - Min andra storebror, Wendell.
En av tvillingarna och inte "helt närvarande".
En osäkrad bomb. Bäst att hålla sig ifrån honom.
Du har den bra. Jag måste närmare, du skjuter längre.
Du kan vara det sötaste jag sett på länge.
Jag äter upp ditt hjärta innan du suddat ut flinet.
Min syster Darlene. Hon menar oftast exakt det hon säger.
Den andra tvillingen. Som ni såg gör hon och Wendell i princip allt ihop.
Okej, Lenny. Nu är det slut med dig.
Innan de dog uppfostrade våra föräldrar oss på en avsides gård.
De ville skydda oss från världen för vi var annorlunda.
Men jag insåg att världen behövde skyddas från oss.
Vår mor talade inte om vårt förflutna.
Hon tyckte att vi skulle skapa vår egen historia.
Hon kanske hade rätt. Vi var på egen hand nu, och saker måste förändras.
- Rör dig inte. - Eller vadå?
- Jag måste skjuta dig. Igen. - Jaså?
Och till sist min lillebror Lenny. Han var oskyldig innan allt gick fel.
- Fan. - Vadå?
- Rör dig inte. - Jag lät dig ta den.
- Jag älskar dig. - Älskar dig med.
Alla ner på golvet!
Du med! Tror du att du är nåt, gamling?
Jag sa nu, skithög!
- Var är Wendell? - I baren. Ska jag hämta honom?
Nej, Lenny!
Jag har honom.
Visst, grabben. Gör det du ska.
Öppna kassaapparaten! Sätt fart!
Och glöm inte kassaskåpet.
Vad fan gjorde du?
Vad fan?
Du blir bra igen.
Vad är ni? Ni är monster! Monster!
Ja, det är vi.
Jag utelämnade en sak. Vi måste ha blod för att överleva.
Vår sjukdom tvingar oss att döda för att leva. Såna monster är vi.
Vi hade aldrig tappat kontrollen förut. Den här gången var vi strandsatta.
Angela Robbins live från Mojave, Kalifornien. Ifrån FourAces motell.
Övervakningskamerornas bilder var på alla nyheter över hela världen.
De visste vilka vi var, men inte vad vi var.
Myndigheterna ber allmänheten om hjälp att hitta familjen-
-ansvarig för vampyrmorden...
De kallade det vampyrmorden...
Som om vi var nån fånig kult eller älskare av det dunkla. Rätt ironiskt.
Mina föräldrar sa bara att vi kom från andra sidan havet.
Så vi reste över Atlanten. Väl gömda.
Vi försökte hålla min bror levande på människoblod.
Tvillingarna sökte efter hjälp i Frankrike, David i England.
Men hittills var allt ett skämt. Eller en återvändsgata.
Du! Lugna dig, annars väcker du honom.
Vi är inte som du tror.
Vi är födda, inte tillverkade. Vi promenerar i solen.
Vi smulas inte sönder av kors, vi är inte de odöda.
Vi kan skadas eller dö som alla andra.
Men nåt händer när man bara lever av en annans livskälla.
Man känner sig annorlunda. Allt förstärks.
Kanske därför min bror Lenny klarat sig så här länge.
Vi visste inte, för våra föräldrar lärde oss aldrig att överleva sånt här.
En del av mig önskar nog att han inte klarar sig.
- Att han kan besparas... - Säg aldrig så igen.
- Det här skulle inte hända. - Jag sa "en del av mig".
Jag älskar honom lika mycket som du. Men din lyckodröm finns inte för oss.
- Vi är bara kallblodiga mördare. - Handlar det om Lenny, eller om dig?
Manderson. Kör norrut på landet ett par timmar, till en stad som heter Ludlow.
- Fråga efter Manderson. - Kan vi lita på det?
Vad har vi för val? Tvillingarna har inte hittat nåt. Det är enda ledtråden.
En ny Interpol-lista är ute.
Jag åker senare idag.
Här lämnade vi förra gången. Jag letade efter Manderson.
Undrande om det fanns andra, och i så fall, kunde vi lita på dem?
Men det förklarar väl inte hur jag hamnade i den här?
Låt mig uppdatera er. Var slutade jag?
Jag hade knockats av en hagelbössa på puben.
- Fem menscykler utan graviditet. - Hon är värdelös.
Nu kan vi i alla fall ersätta henne med nåt.
Bäst vi förbereder oss.
Ledsen för behandlingen. Men vi kunde inte veta om vi kunde lita på dig.
Jag sitter i bur. Ni lät mig döda en snut i dagsljus.
Vi måste se vad du kunde, Francis. Jag måste skydda min familj.
Vår sort har oftast inte goda avsikter, så vi måste noga välja de vi hjälper.
Vår sort?
Ni prövade mig.
Så ni är Manderson.
Ett ord vi gärna använder häromkring.
Förlåt för ditt ansikte.
- Jag lovar att vara snäll nästa gång. - Det blir ingen nästa gång.
Kommer ingen att leta efter konstapeln?
Han råkade ut för en otäck olycka. Han lämnade puben väldigt berusad.
Han föll ner i en djup ravin och bröt nacken.
Alla människorna i baren. De såg allt.
En del av staden grundades på våra gemensamma behov, och åtgärder vidtogs.
Den här vägen.
Förlåt, kompis.
Du ska få äta, sen ska vi reda ut det här.
Litet liv kvar i dig?
Oj då. Litet djupt, förlåt.
Välkommen till vårt hem. Gästrummet är redo, med rena handdukar på sängen.
Jag kan ha lämnat nån liten munsbit på nattduksbordet.
Låt pojken vara. Vi måste prata.
Kom ihåg att middagen serveras prick åtta.
Kom nu, Francis. Vi har mycket att göra.
Vi har flyttat omkring sen de dog.
Det måste varit svårt sen era föräldrar dog. Och ni rörde till det i Staterna.
Vi visste inte vem, eller vad, som skulle komma genom vår dörr.
Vi har aldrig bett om hjälp. Men vi visste inte vad vi skulle göra.
- Vi visste inte om det fanns andra. - Ni är inte ensamma.
Vi tar hand om våra egna här. Lyssna noga nu.
Gör så här. Säg åt tvillingarna, Wendell och Darlene, att komma hit nu.
Det finns ingen tid att förlora. Säg åt David att stanna med er lillebror.
Min kollega Cyrus får hämta hit dem från London.
Allt kommer att bli bra. Ni behöver inte Hy längre.
Du har kommit hem.
Jag hittade inte Mandersons, men kanske något bättre.
De sa de skulle sända hjälp åt Lenny.
Wendell och Darlene är här imorgon bitti.
Allt skulle bli bra, och min familj skulle vara i trygghet.
Jag tänkte på att vi skulle vara tillsammans igen, och hur det var förr.
Det kanske var dags att glömma det förflutna. Låta nåt nytt ta dess plats.
Återföra livet till något som saknats.
Det kändes som om vi äntligen hörde hemma nånstans igen.
Sätt dig, Francis.
Gjorde du det vi talade om?
Tvillingarna är på väg och David väntar som beordrat.
Lugna er, pojkar. Var är ert hyfs?
Om jag inte älskade pojkarna så mycket skulle jag döda dem själv.
Vi tackar för den rikliga maten, vår familj, vår hälsa-
- och vår nya vänskap som jag är säker på kommer att ge oss glädje-
-och göra oss starkare. Amen.
Vad är det? Är min mors mat inte god nog?
Elakt, raring. Var artig.
- Ät upp då. - Låt honom vara.
Med vilken rätt talar du till mig på det viset?
- Han är vår gäst, Cole. - Nog!
Ska du inte sätta igång i köket?
- Har du inte tränat din kropp att äta? - Jag mår illa. Gör inte du?
En del av livet med andra är att visa att du inte är annorlunda.
Vi spelar våra charader, men nu är ju ingen här.
Den bristen på disciplin förde dig hit.
- Vad gör du här? - Tänkte döda dig. Men ändrade mig.
- Tänkte vi kunde ha litet kul först. - Är det så här du är snäll?
- Du hade visst en intensiv dröm. - Det är lustigt.
Du var i min dröm.
Dina huggtänder kom ut, och du tömde mig på blod.
Jag dricker inte blod. Har inte huggtänder heller.
- Vad menar du? - Jag förvandlades aldrig.
Din och min familjs gen påverkade inte mig. Men jag är av samma blod.
Du har tur.
Vill du ta en promenad med mig, Francis?
Det är tryggt, lita på mig.
Människorna här vill försvinna mer än du. De stör oss inte.
Dansar du med mig?
Har du dansat med någon förut?
Dansa med mig, Francis.
Du måste spänna av, du är så allvarlig.
- Behöver du verkligen inte blod? - Tycker du inte om mig längre då?
Jag är bara nyfiken.
Vissa av oss förvandlas inte förrän de är nio eller tio. Men jag är förbi det.
Tänk inte ens på att bita mig. Det fungerar inte. Har gjorts förr.
Van tog du vägen? Var är hon?
Det här är inte ett säkert ställe för en väldigt, väldigt söt ung nicka-
-att spela sexig på.
Jag vet. Men jag gillar att vara rädd.
- Till och med misshandlad. - Då så...
Hungrig? Dropparna mina föräldrar gav dig kan inte räcka.
De ger dig knappt mat innan de litar på dig.
De har varit snälla. Jag kan ta vara på mig.
Du dansade med mig. Jag lagade middag åt dig. Som en riktig dejt.
Du är nåt extra.
Du behöver inte hålla dig tillbaka mer, Francis. Det är okej. Vi gör såhär.
Vi har avtal med ägarna på några ställen. Bra närjakten är dålig.
Närjakten är dålig? Du har inte vår börda, varför gör du det?
Jaga är det minsta jag kan göra. Vad gör jag annars för nytta?
Jag vägrar att vara obetydlig.
Du är inte skyldig din familj nåt för att du är annorlunda.
- Du tror verkligen på det? - Jag måste döda folk för att leva.
För första gången i mitt liv börjar jag acceptera det.
Men jag kommer alltid att vara en mördare. Ett monster.
Jag kan inte göra nåt åt det.
Se på oss. Du känner dig fördömd för att du föddes med det.
Jag känner mig oduglig för att jag föddes utan det.
Vi borde nog gå.
- Vad var det för? - Jag har ingen att prata med.
Du fick mig nästan.
- Snyggt. Bra jobbat, lillasyster. - Det var rart.
- Jag rycktes nästan med. - Vad händer, killar?
Inte svårt att lista ut, Francis. Du behövs inte längre.
Du var för läcker för att döda i sömnen.
Lugna dig, kattan. Nu är det vår tur att leka.
- Er far är inte... - Vem tror du gav order?
Jävligt patetiskt, kompis.
Inget kul om du inte kämpar emot.
Jag gillar att känna personen plågas.
Dö åtminstone med litet värdighet, din jävel.
Så hamnade jag i lådan. Jag besparar er detaljerna.
De sa nåt om ett ställe att tänka över vad jag gjort. För evigt.
Kila iväg, Riley.
Tack för dansen, Francis.
Far!
- Far! Far! - Vad är det, Riley?
- Stoppa det, det är inte rätt. - Vad talar du om?
Francis!
Var inte barnslig! Han är betydelselös. Det är de alla.
Nej, han är annorlunda. Snälla far, för min skull.
Minns vad du är! En skam!
Du hör inte till familjen. Du är svag. En börda!
Jag kände lukten redan när du föddes. Vi ska behålla familjens härkomst.
Allt annat kan offras, inklusive du!
Förlåt, min lilla Ri-Ri.
- Du är fortfarande min vackra dotter. - Förlåt.
Jag tappade fokus. Jag älskar min familj.
Naturligtvis.
Sov nu. Du behöver sova.
Ja, sir.
Så här är vi. De lämnade mig att dö.
Trodde det skulle bli kul att höra mig skrika mig till döds. Sakta ruttna.
Jag har ont om tid.
Jag sa åt min familj att komma hit, och nu är de på väg in i en fälla.
Vad vill de oss?
Jag måste ta mig ut, annars kommer resterna av min familj att dö.
Han gråter som en flicka.
Han kan lida där nere med resten av hororna.
- Vårt jobb är klart, bror. - Jag håller med.
En lång natt. Dags för en avslappnande drink?
- Det är morgon. - Och?
Du har rätt. Mitt misstag. Nu super vi ner oss.
Är du David?
Jag har kommit för att ta hand om dig och din bror. Föra er till Ludlow.
Stewarts väntar.
- Ska du be mig komma in? - Visst Kom in.
- Han skulle väl möta oss här? - Var är de snälla hjälpande själarna?
Jag vet inte.
Hallå?
Vi söker Francis?
- Vad sa du att du hette igen? - Cyrus.
Pojken har inte mycket tid. Vi måste gå nu.
- Inget kvar här. Vi är redo. - Tillåt mig.
Ni skrämde mig. Ni måste vara tvillingarna.
- Du är Wendell. - Hej.
Herrejösses. Du måste vara Darlene. Du är så vacker!
- Mycket vackrare än jag tänkte mig. - Var är min bror?
Nog ute med mina pojkar. Ställer antagligen till ofog.
De kommer snart. Vänta på övervåningen. Sen kan vi möta dem i huset.
- Utmärkt! - Hej då!
Unge man. Jag menar Wendell. Kan du ge mig en hjälpande hand.
Visst, jag ger dig gärna en hand.
- Din slyna! - Vilken gnista. Ta mig om du kan!
- Behöver du hjälp? - Nej, tack.
Nej! Nej! Kom igen, kompis. Dö inte.
Varför? Jag svär till Gud, jag dödar dig nu! Svara! Varför?
Jag ska visa dig.
Se på hennes tänder.
De är vår sort.
- Vad har du gjort med flickorna? - De är avelsdjur.
- För familjer som... - Du menar din familj.
Ja, min familj. Det har alltid varit så.
För att se till att vår blodslinje kontrollerar klanen, men nu...
...fungerar inte aveln längre. För många generationer i en liten stad.
- Darlene. - En bra chans att hon är mottaglig.
Det vore lättare om du bara följde med mig, raring.
Kusten är klar! Gud bevare drottningen!
Och all den skiten.
Nu ska du fan dö!
Jag har fått nog av er två! Du måste förstå att du inte kan vinna.
Jag är starkare och snabbare än vad din lilla hjärna kan förstå.
Hon är den rätta. Jag bara vet det.
Är hon inte vacker, far?
Här är mina dyra söner. En far kan inte vara stoltare.
Dra åt helvete!
Du är utvald att ge vår familj livet tillbaka, Darlene.
Om det är nån tröst ska du veta att om fröet gror ska dina barn leva kungligt.
Om det inte gror, tro mig, så dödar vi dig i försöket.
Låt oss inte oroa oss över småsaker. Det här är ett ston ögonblick.
Nu slösar vi inte mer tid. Ni ska få ha en roliga, pojkar.
Jag är utanför om ni behöver mig.
Nej! Nej!
Vakna då! Wendell!
- Rör honom inte! - Jag försöker hjälpa, Francis.
Jag borde vetat.
- Vi begraver den jäveln, jag är slut. - Mamma säger att han är vid...
För fan! Tror du att du är Houdini?
- Vad var Houdini utan sin assistent? - Gå hem, Riley. Du har problem nog.
- Lyssna på din bror. - Skada honom inte!
Jag ser varför vår lillasyster har fallit för dig.
- De grubblande ögonen. Inre smärtan. - Verkligen känslig.
Men Riley glömmer att hon inte har ett skit att säga till om i vår familj!
- Låt henne vara. - Och annars?
Jag gillar dig!
- Då dansar vi. Du och jag. - Francis!
Sätt fart. Jag vill sova snart.
Vad ska du göra nu, Francis? Du är i numerärt underläge.
Du är utmanövrerad.
Och du kom för sent.
- Francis! - Håll käften.
Eller är du avundsjuk på att far ger nån annan uppmärksamhet?
Vi kom just från en fin frukostbuffé. Din syster var huvudrätten.
Jag kan fortfarande känna hennes doft. Jag kan ta fram den så du får lukta.
Har du aldrig satt på din syster?
Brorsan!
Vad väntar du på?
Riley! Vi är familj! Hjälp mig!
Du är en av oss!
Riley, lyssna. Han dödar dig.
Så ja! Det är rätt! Jag älskar dig, Ri-Ri!
Var snäll och hjälp oss. Min bror dör.
- Snälla, hjälp oss. - Far.
Snälla, hjälp oss. Jag vet att vi inte kan vinna.
Jag ber er att skona honom. Han är en bra grabb. Gör vad ni vill med mig.
Du är uthålligare än jag trodde. Du vet att dina andra bröder är döda?
Patetiskt. Sorgligt och patetiskt.
- Jag är så ledsen. - Nej, det är okej.
- Jag är här. - Han hade rätt.
- Vad har jag gjort? - Åh, ung kärlek.
De har henne, Francis.
De har Darlene.
Du förstår inte, de dödar dig, Francis. Det är självmord.
Rädda er. Rädda resten av din familj.
Precis därför måste jag göra detta.
Det finns en historia från det här området. Det är mer en folksägen.
Om en ung flicka som skulle användas till avel.
Ett slumpartat jobb. Det var hennes öde. Hennes plikt.
Den unge man hon älskade tyckte inte om det.
De rymde. Beslöt sig för att åka till något avlägset land. Vem vet.
De sågs aldrig till igen. Hennes flicknamn var Manderson.
- Hon ser ut som... - Din mor. Det är din mor, David.
Hon berättade aldrig om sitt förflutna. Nu vet jag varför.
Mandersons var den ursprungliga familjen. De är utdöda nu.
Men de var först, de som gav oss alla liv.
Du kan tänka dig glädjen att upptäcka att den sista ättlingen, din mor-
- hade en vacker dotter. Ett sant pris vän att döda för.
Och på samma gång se till att min blodslinje behåller kontrollen.
Som det ska vara.
- Och Lenny? - Jag gillar dig, David.
Om du ger upp dig själv kan vi använda pojken. Han är fortfarande mycket ung.
Francis!
- Förbannade flicka! - Vänta! Nej!
- Det här förändrar allt. - Tänk på Lenny!
De försökte begrava mig levande. Dödade tvillingarna!
- Varför tog du hit Lenny, David? - Det finns inget val.
De kan hjälpa honom, lugna dig.
Om detta är Damaskus är du Kain som ska döda din bror Abel.
Gör du det samma?
Om du verkligen bryr dig om barnet så visa att du verkligen ger upp.
Då lovar jag att hålla mitt löfte.
- Vad gör du? - Förlåt, Frannie, det är enda sättet.
Din plan att storma slottet har visst stoppats av din egen bror.
Om det är nån tröst förenar han sig snart med dig.
Det här blir intressant.
Lenny! Stick! Nu!
Säg inte att mina bröder är döda! Jag känner min familj bättre än du.
Gratulerar, David. Ni gjorde äntligen nåt som en familj. Nu ska ni dö som en.
Tro inte att ni kan skada mig. Jag älskade min fru. Så synd.
Faktum är att hon började bli gammal. Din syster kanske kan ta hennes plats?
Det tvivlar jag starkt på, gamle man!
- Varför det, Francis? - För att jag ska döda dig, din jävel!
Du är stark, David. Jag är imponerad. Ja! Ja!
Jag måste göra detta.
Så du ska göra det?
Varför slåss vi, Francis? Det behöver inte vara så.
- Vi är av samma blod. - Det är vi inte.
- Jag är inte alls som du. - Då dödar du mig väl inte?
Inte så här.
Det här förändrar inget. Ni slutar ändå i nåt fängelse som de mördare ni är.
Kanske det. Men du dör ensam. Och din blodslinje försvinner.
Medan alla vi lever. Det är skillnaden mellan oss.
Vi är inte monster. Inte som du.
Mina dyra bröder. En syster kan inte vara stoltare.
Hur mår han?
Riley, vänta!
Förlåt. Jag kan inte. Jag måste gå.
David, hjälp mig!
Francis! Kom igen!
- Försiktigt. - Jag mår bra.
Du vet var vi ska ses? Du klarar det här?
- Tack, David. - Ses om ett par dagar.
- Sköt om dig. - Kör försiktigt.
- Tänkte du verkligen dö för mig? - Hur kunde du piggna till?
Hur kunde han läka?
Det fanns framför oss hela tiden.
David sa att blod av vår egen son, inte människoblod, kunde hela Lenny.
Även om det kom från vår fiende.
Det som gav oss alla liv gav tillbaka det till oss också.
Det fick mig att förstå vad jag tyckte saknades förut.
Du vet... det är nåt jag måste göra.
- Nåt mer du vill ha? - Det är, okej, tack.
- Varför kom du tillbaka? - Följ med oss.
Mitt hem är här.
Följ med oss. Snälla.
Jag måste leva med vad jag gjort. Det här är mitt hem.
Det här är min familj. Varje gång jag ser på dig kommer jag att minnas...
- Kommer du att vara okej? - Ja då.
Har alltid varit det.
Jag brukade tro att vi bara kunde leva på ett sätt. Med ondska i hjärtat.
Tills jag träffade dig.
Jag vill inte att det här ska sluta i tragedi.
Jag gillar västerns. Vi kan rida bort i solnedgången tillsammans.
Medan vi försöker finna vår plats i världen har vi bara varandra.
Och en sjukdom som alltid följer oss.
Jag förstår vad jag är nu. Var jag hör hemma.
Även om vi behöver blod för att leva binder inte det oss samman.
Eller som håller oss vid liv. Familjen ger oss liv.
Och det är vår familj som kommer att låta oss veta van vi hör.
Det här är vår berättelse.
Och även om vi inte vet var den slutar, eller om det bara är början-
- vet vi att vi alltid reser mot vårt hem.
Det är inget besvär. Ni hade släkt här omkring?
Ja. Borta vid kusten. Vi har rest runt och lärt känna området.
- Är det inte så, Wendell? - Vi älskar den engelska gästfriheten.
- Ni måste träffa min tvillingsyster. - Tvillingsyster?
Ja.
Lustigt. Vi är svaga för tvillingar.
- Härligt! - Ljuvligt.
Svensk text: Mikael Jansson